Mennään! Vauhtia!
–Vauhtia! –Sinä myös. Kohti rantaa.
Kyllä, sir.
–Olen kuullut sellaista –On rannikkovartiostossa sielua
Otan yläpedin, koska olen vanhin.
Minä nukuin aina alapedillä.
–Kasteliko yläpedin poika sänkynsä? –Hyvä huomio.
Onko koulussa tyttöjen nyrkkeilyä?
Jos en valita, eikö se ole hyvä teko?
Hyväksytään.
–Tämä on 12. muuttoni, amiraali. –Terävä huomio.
–William, mitä nuo ovat? –Erilaisia hakupapereita...
...ja naapurin tytön numero. –Erinomaista.
Siis: Christina Beardsley... –Christina!
Olemme juuri muuttaneet. Kenelle oikein puhut?
J–Crew'lle. Vahvistan osoitteenmuutokseni.
Lopetin jo.
Mitä pidätte Connecticutista, rouva Munion?
On upeaa asua Lymen taudin synnyinsijoilla.
Ette ole purkaneet tavaroita.
Lupaa ensin, että tämä on viimeinen muutto.
Tulet viihtymään New Londonissa, Harry.
–Asuin täällä lapsena. –Olitko joskus lapsi?
En kuullut vielä sitä lupausta.
Asevoimien työntekijöiden lasten elämään kuuluu paljon muuttoja.
–Tämä ei siis ole viimeinen muutto? –Ei. Seuraavana on Washington DC.
Joskus isä vielä johtaa koko rannikkovartiostoa.
Jonain päivänä johdan rannikko– vartiostoa, joten älä suututa minua.
–Pura nyt laukkusi. –Kyllä, sir.
Katso, amiraali!
Tänne, Fiona!
–Oikea hullujenhuone. –Näyttää hauskalta!
Jos saan sen Saksin sopimuksen, olen ikuisesti kiitollinen.
Eikö olekin söpö?
Kiitos, tämä on hieno. Nyt pitää lähteä kokoukseen.
–Onko sinun pakko tehdä noin? –Se on elämääni. Älä katso kameraan.
Tee vähän tilaa. Kuvaa yleiskuvaa.
Soitanko uuden biisini?
Okei, hienoa! Äiti kuuntelee loput, kunhan työt on tehty.
–Olepa hyvä. –Mahtavaa, Phoebe.
–Eiköhän siinä ollut kaikki, Helen. –Vielä yksi. Ehkä tämä.
Mitä pidät tästä, Lau?
No haloo. Se kaipaa koristeita, vähän Gucci–tatsia.
–Jotain... tällaista. Kullanvärisenä. –Olet selvästi tullut äitiisi.
–Äiti! –Mitä?
Tuo maalaa taas meidän ruusuja.
–Se on taidetta. –Taiteen tekoon tarvitaan lahjoja.
Minun pitää mennä, Helen. Eiköhän tässä ollut kaikki.
Tämä on ihana, Max. Odota ihan hetki.
–Saksofonini ei toimi. –Mikä sitä vaivaa?
–Minä tulen. –Kuulosti samalta kuin aina.
–Mitä päässäni on? –Jimi, Rainbow löytyi!
Missä Rainbow on?
Tule tänne.
–Tänne. –Kiitos kärsivällisyydestä.
Se on täällä.
Tämä on kivaa.
–Aldo, oletko kunnossa? –Äiti, minä kimaltelen.
Niin kimaltelet.
Olen pahoillani, Max. Meno on täällä joskus vähän hullua.
Ai vähän?
Ei tässä mitään. Sinä ja kymmenen lastasi olette tosi lahjakkaita.
Ehkä tapaamme seuraavan kerran kaupungilla.
–Kuulostaa hyvältä. –Hei, Max.
–Anteeksi. –Nähdään, Max.
Miksi ihmeessä päästit vapaan miehen menemään pyytämättä treffeille?
Millainen mies kestäisi tällaista menoa?
–Amiraali, ovatko nuo kaikki sinun? –Eivät, minä vain huolehdin niistä.
–Ne siis ovat sinun. –No niin, tavallaan.
Frank! Frank!
–Mukava nähdä sinua. –Samoin sinua, Darrel.
"Hullu koira" Beardsley.
Kuka olisi uskonut, että pääsisit vastaamaan kaikesta?
–Muistatko nuorimmaiseni, Ethanin? –"Hullu koira" junior. Haukkuisitko?
–Kapteeni. –Oletpas sinä holtiton.
–Pyydän lupaa leikkimiseen. –Lupa annettu.
Jippii!
Merivoimissakaan ei ole noin hyvä kuri.
Kun on kahdeksan lasta, on oltava.
Merirosvo Hullu koira!
Olen aina varuillani hänen kanssaan.
–Käytkö jo treffeillä? –En vielä.
Tunnen yhden ihanan tytön.
–Pitäisit hänestä varmasti. –Ei kiitos.
–Mieti silti asiaa. –Minä mietin.
–Anna mennä, Paula. –Anna mennä, Paula!
–Miksi äiti itkee? –Se johtuu kai hormoneista.
–Onko sinulla matikanläksyni? –Saanko viisi taalaa?
Tuolla kanassa. Kiitos.
–Mennäänkö pukeutumaan, neidit? –Joo.
–Hei sitten. –Heippa, äiti.
"Luokkakokousristeily".
Ihan kuin ehtisin risteilylle.
–Mickin koira yrjösi Aldon päälle. –Anteeksi!
–Minua hermostuttaa. –Olen tehnyt tämän lukuisia kertoja.
–Hyvin se menee. –No niin, hajaannutaan.
No niin. Tavataanko myöhemmin täällä?
Tulkaa. Hyvin se menee.
–Nyt minä saan sinut! –Supersankaripomppijoita.
–Luulin, ettet pitänyt Maxista. –Luulin, ettet käytä enää mustaa.
Tämä on batiikkia. Enkä pidä Maxista vaan hänen tuomastaan ostajasta.
Kiitos, Phoebe.
–Tuo heidät tänne. –Koti on itseilmaisua varten...
–...eikä vaikutuksen tekemistä. –Varokaa!
Jos ymmärrät.
Tahdotko varmasti käyttää tätä? Näyttäähän se hienolta–
–mutta niin militaristiselta.
–Sitten hän näkee heti, mitä saa. –Älä silti kerro 8 lapsestasi.
Sitä ennen tarvitaan ainakin kolmet treffit.
Olen käynyt ennenkin treffeillä. Parikymmentä vuotta sitten.
–Amiraali? –Voit kutsua minua isäksikin.
Amiraali, tuleeko tästä meille uusi äiti?
–Nämä ovat vain sokkotreffit. –Onko hän sokea?
–Onko hänellä luotain kuin lepakolla? –Menkääpä uimaan ammeeseen.
–Selvä on, sir. –Menkääs nyt.
Annetaan hänelle vinkki siitä, mitä tuleman pitää.
Joskus mietin, mistä olet perinyt kaiken.
Äidin puolelta.
Älä valvo odottamassa.
Otter kysyi, oletko sokea ja Ely kysyi, oletko lepakko.
Koska...
–Punaista vai valkoista? –Punaista.
Darrel joi aina vain olutta.
Jos hän sai oluttynnyrin päivällisellä... hän joi siitä.
–Tahdotko tilata? Anteeksi... –Tulen aivan pian.
Huomasitko? Darrel olisi raivostunut tuosta.
"Olet nyt siinä, joten ota tilauksemme!"
–Puhut aika paljon Darrelista. –Niin kai.
Olimme naimisissa seitsemän vuotta. Eikö hän kertonut?
–Hän taisi unohtaa. –Sellainen hän on.
Pakko päästä pissalle.
–Helen? –Frank. Sinä...
–Mitä sinä...? –Sano sinä ensin.
–Olen syömässä tämän... –Hei. Max Algrant.
Miten olet taas täällä? Istu alas.
Olen ollut jo kauan. En tahtonut lasten arvostavan vain rahaa.
Niin, aivan.
–Tulitko luokkakokoukseen? –En, muutin tänne perheineni.
Johdan rannikkovartiostoa. Olen amiraali.
–Amiraali, jolla on perhe. –Niin kuin sinullakin. On hienoa...
–Olemme valmiit. –Selvä.
–Oli hienoa tavata. –Niin minustakin.
Hämmennyitkö hänen kunniamerkeistään?
"Helen White".
16 137 osumaa.
Internet tekee kaiken niin helpoksi.
TANSSIEN KAUNEIN PARI
Äh, hän on naimisissa.
Miten Claudian kanssa meni? Eikö hän ollutkin upea?
Oli. En tajua, miten joku voi luopua hänestä.
–Hän kai kertoi olevansa ex–vaimoni? –Se tuli puheeksi.
Suosituksiako kaipaat? Ehkä te tulette paremmin toimeen.
Arvaa, kuka oli ravintolassa. Helen White. Muistuuko mieleen?
Helen White... Hetkinen!
Helen, jonka kanssa aioit mennä naimisiin? Tämä on varmaan kohtalo.
Ja hän on varattu. Hän oli jonkun miehen kanssa, sormus sormessa...
Se tietää harmia. Mitä oikein ajattelit?
Valvoin koko yön ja googlasin häntä.
–Jessus. Googlasit varattua naista. –Niin. Mitähän se tarkoittaa?
–En tiedä. Jotain törkeää. –Sitä se ei ole.
Voisinpa vain törmätä häneen uudestaan.
LUOKKAKOKOUS, NEW LONDON
–Muistatko viimeisen luokan piknikin? –Oli kauhea ukkonen.
Sitten ryömimme veneen alle.
Vaikka sade loppui, et halunnut tulla pois.
Oli miten oli, se Max on todella onnekas.
–Max? Luuletko meitä pariksi? –Sinullahan on vihkisormus.
Niin, käytän sitä yhä. Mieheni kuoli neljä vuotta sitten onnettomuudessa.
Otan osaa. Ymmärrän.
–Minäkin menetin vaimoni. –Otan osaa.
Ihan kuin ennen. Frank ja Helen käsi kädessä.
–Miten söpöä. –Tanssitaanko?
Montako lasta sinulla on?
–Montako sinulla on? –Sano sinä ensin.
Saat joka tapauksessa tietää. Niitä on liian monta piiloteltavaksi.
Kahdeksan.
Minulla on kymmenen.
–Onko sinulla kymmenen? Eikä... –Kyllä on.
–Minulla on kymmenen. –Sanoitko kymmenen?
Neljä omaa ja kuusi adoptoitua. Emme suunnitelleet sitä niin.
Olimme sijaisvanhempia ja rakastuimme heihin kaikkiin.
–Kuulostaa kai hullulta. –Ei tarvitse selitellä.
En ikinä arvannut nauttivani isyydestä näin paljon.
Vaimo halusi ison perheen. Nyt se tuntuu ihan luonnolliselta.
Tapahtuuko tämä todella?
Toivon niin.
Sitten minä kosin häntä.
Ja minä suostuin.
Se oli spontaania ja tosi romanttista.
–Menitkö naimisiin? –Kertomatta meille?
Kun matkustit Guamiin, lähetit sentään e–mailin.
–Kuka haluaa ensin puheenvuoron? –Saisinko minä?
Oletko hullu?
Okei! Hiljaisuus, puhekeppi on minulla.
Hän on ihana mies. Pahoittelen, etten kysynyt teiltä. Hänellä on...
–Kymmenen lasta?! –Hei!
Hei!
On hauskaa saada kymmenen uutta sisarusta.
No niin. Ryhmähali. Tulkaa nyt.
Siitä tulee kivaa.
Missä me asumme?
No niin, laskenta. 5, 10, 15...
...16, 17, 18 ja possu. Kaikki ovat mukana.
Ennen kuin säntäätte makuuhuoneeseen...
–Missä minun huoneeni on? –Keittiön takana. Pidättekö talosta?
–Siinä on tietty... –Viehätys?
Haju. Kuin paprikajauhetta ja... märän koiran tuoksua.
Mukavaa, että viihdytte.
Okei.
–Miehistö! –Lapset!
No niin, lapset! Valmistautukaa huoneiden jakoon.
Mihin?
–Huoneiden jakoon. –Katsokaa listaa.
Kylppärivuorot on merkitty eri värein.
Hyvä vitsi.
Se on ihan hyvä juttu. Tarvitsemme vähän organisointia.
Hienosti tehty, kulta.
Äiti menee naimisiin ja me joudumme armeijaan.
Tänne, Fiona! Tule takaisin!
Hei, mistä olet saanut tuon merkin?
–Se on aika hieno. –Eläinten nylkemisestä.
–Valmista! –Sinä olet sairas.
–Mitä sinä teet? –Sisustan.
–Ei, tuo on vandalismia. –Ihan sama.
Ei käy!
Tänne, Fiona. Anna tänne se. Sylkäise se pois!
–Mitä täällä tapahtuu? –Anna se minulle.
Missä kännykkäni on?
Nyt kävi huonosti. Ei sialle vaan sinulle!
Äiti! Hän ajaa minua takaa.
Juokse, Fiona.
–Lapset! –He taitavat tutustua toisiinsa.
Tarvitaan vain vähän aikaa.
Hae aurinkorasvaa. Minulla on idea.
Okei.
–Mitä pidätte My Waysta? –Kuka tätä ohjaa?
Me, Beardsleyt. Te voitte vaikka kaivaa sillä aikaa nenäänne.
Ei, me ohjaamme yhdessä kuin mustekalan lonkerot...
–...joita johtavat yhdet aivot. –Heillä on omatkin aivot.
–Se oli vain metafora. –Eikä ollut.
Luota minuun. Tunti merellä ja he ovat parhaita ystäviä.
Okei. Valmistautukaa käännökseen.
–Käännös! –Käännös minne?
Ettekö kuunnelleet neuvoja merellä käyttäytymisestä?
Aurinkorasvaa meni silmään.
Mennään pesemään se. William ohjaa. Vahtikaa te lapsia, rouva Munion.
Se hoituu.
–Laita kamera pois. –Kuvaan todellisuutta merellä.
Mitä jos kuvaisit nyrkkiäni naamassasi?
–Otter pissasi housuunsa. –Enpäs, se on vain vettä.
–Ei se siltä haise. –Minä kerron isälle.
Minä kerron äidille.
–Minulla on paha olo. –Pidä katseesi horisontissa.
Kelly, valmistaudu nostamaan purje.
Mitä sinä teet? Kiinnitä huomiosi siihen.
Nostakaa viistopurje.
Odottakaa! Päästäkää minut alas!
Laskekaa alas, hullut!
–Luuseri. –Nauratko vielä veden varassakin?
Hän tappaa minut.
Ällöttävää!
–Mitä täällä tapahtuu? –Varokaa, kääntyy!
William! Käännä taas, William!
–Mitä täällä tapahtuu? –Kaikki hyvin, kulta.
Onko tämä normaalia merellä käyttäytymistä?
Ei.
Tuohon jäi vähän.
Mikä hätänä?
Joudun luopumaan haaveestani purjehtivasta perheestä.
Ajattele positiivisesti. Sait viettää päivän kanssani merellä.
–Niin, se oli ihan kivaa. –Ai "ihan kivaa"?
Minäpä näytän, mikä on "ihan kivaa".
Me kuulimme tuon.
–Ettekä kuulleet. –Ollaan tosi hiljaa.
Vielä hiljempaa.
Minä haluan kuulla, niin nukun paremmin.
Minä tahdon hiljaisuutta. Pää kiinni.
Ei niin saa sanoa.
Ehkä voimme olla tosi, tosi hiljaa.
Ihan seinähullu perhe!
–Jos ovi toimisi, se voisi auttaa. –Niin, aamulla...
–Pakottakaa hänet lopettamaan. –Herätys!
Kello on 6.05, on aika nousta! Ylös, ylös! Vauhtia!
–Kuka täällä kiduttaa vuohta? –Tässä on kylpyhuonevuorolista.
Kaikilla on seitsemän minuuttia. Käyttäkää ne hyvin.
Miksi tunnen olevani vankilassa?
–Iskikö muotipoliisi? –Hyvä heitto, typykkä.
–Miksi tämä harjoitus? –Ei tämä ole harjoitus.
Tarvitsemme järjestystä.
–Pian tämä sujuu vaikka unissaan. –Minä olen unessa.
–Saisinko perunalettuja? –Antakaa muroja.
Kelly, saanko pannukakkua?
Kiitos.
Tahtoisiko joku puuroni?
–Oho, sori. Oliko siinä läksysi? –Kuunnelkaa!
Ennen kouluun lähtöä on vielä yksi juttu.
Oletteko valmiit?
Hei, tässä ovat Frank, Helen, Harry, Aldo, Phoebe–
–William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Mick... Ei!
–Tekö olette ne friikit? –Teillä on jotain 25 sisarusta.
Ei, vain kuusitoista.
–Ne nukkuvat kai lipastonlaatikoissa. –Ja niillä on yhteiset kalsarit.
18 lasta. Kuin "Rokkaavassa Bradyn perheessä".
"Viiden juttu" kertaa kolme plus "Kolme poikaani".
Tykkään matikasta.
Hei!
Uskomatonta. Joudun kuuntelemaan tuota kotona ja vielä täälläkin.
Ei kaikki musiikki vaadi tanssijoita.
Vain hyvä musiikki.
Hei.
Unohda.
–Mitä tarkoitat? –Tunnen Nickin.
Söpö, mutta pinnallinen.
Tai ehkä hän sopiikin sinulle.
Missä amiraali on? Teen valituksen. Phoebe on syvältä.
–Hän tahtoo vain pilata elämämme. –Hän meni naimisiin, ja me kärsimme.
–Emme välttämättä. –Mitä sinä teet?
Muutan vähän aikataulua. Ilman lupaa tietysti.
Tämä sopii hyvin.
Tule jo. Naamaasi ei mahdu noin paljon meikkiä.
–Hommaa kello, hippi. –Meidän vuoro oli ensin.
Tarkistin sen. Nuo varmasti muuttivat sitä.
–Hakataan ne! –Joo!
Mikään ei aja nopeammin ulos kylppäristä kuin...
Tulipalo!
Kaikki alakertaan!
Mennään!
Pohjoinen voitti!
Mennään katsomaan niitä.
Hieno pyyhe, Christina.
–Te olette mennyttä. –Mutta puhtaita.
–Voisitteko poseerata? –Naoko, mitä sinä teet?
Nettivideota.
Tulkaa.
Tämä on puhekeppi. Ja tässä ringissä ei tuomita ketään.
Puhekepin haltija saa puhua keskeytyksettä.
Aloita sinä, William. Sano, mitä haluat.
Odottakaa.
Jollakulla on pakko olla sanottavaa.
Selvä. Jos saan keskeyttää, otan puhekepin.
Minulla on sanottavaa.
Tehdäkseni tästä talosta kodin–
–olen tehnyt pienen kaavion.
–Tämän täytyy olla vitsi. –Hän ei vitsaile kaavioista.
–Meidän on mentävä, tai myöhästymme. –Niin, mennään.
Kaikki tulevat suoraan kotiin. Sitten määrittelemme tarpeemme.
Saatte poistua.
Hieno kaavio, Frank. Käytit siihen varmaan paljon aikaa.
Tämä on aivan ainutlaatuinen.
Anna tänne se.
–Se meni ihan pieleen. –Verta ei sentään vuodatettu.
Mitä sinä teet? Valehtelit, kun sanoit häntä luuseriksi.
Sitä hän onkin. Mutta seksikäs luuseri.
Siistiä.
Kiitti varoituksesta. Maksan kyllä velkani takaisin.
Hän vaikuttaa herttaiselta.
Voisitko tehdä meille hiekkalaatikon?
–Kunhan pääsemme takaisin kotiin. –Jee, hiekkalaatikko!
–Sininen joukkue: laastia. –Punainen joukkue: eristeitä.
–Lopettakaa tuo. –En osunut sinuun.
–Anna se takaisin. –Tahdotko sen? No, käy hakemassa.
Voisitko auttaa?
–Se on minun. –Eipäs, vaan minun.
Minä tahdon sen. Se on minun palloni.
–Hei, isä! –Miten tämä pysähtyy?
Otter! Ely!
Pysähtykää!
Pysähtykää! Painakaa jarrua!
–Ai tätäkö? –Missä jarru on?
Vetäkää vivusta. Siitä toisesta.
–Toisesta vivusta. –Voi ei.
Vedä vivusta. Siitä toisesta.
Vedä siitä!
Ely, Otter!
Amiraali! Oletko kunnossa? Minä autan.
Missä pojat ovat?
Otter!
Hiekkalaatikko!
–Miten sujuu? –Hyvin. Pian tämä on kunnossa.
Sinä todella yrität saada sen lampun kuntoon.
Majakka ilman valoa on kuin mikä tahansa talo.
Mikäs siinä on vikana?
Kerroinko jo tarinan majankanvartijasta?
Majakanvartijasta? Et, en kyllä muista.
Olipa kerran kauan sitten kaunis majakanvartijatar.
Odotas nyt. Eivätkö majanvartijat ole aina parrakkaita miehiä?
Eivät. Tämä oli tosi kuuma mimmi. Hänellä oli pitkä, punainen tukka.
Hän oli pitkä ja hänellä oli uskomaton vartalo.
Joka tapauksessa hänen miehensä oli merimies.
Mies pelkäsi hänen löytävän jonkun toisen.
Nainen sanoi: "Niin kauan kuin tuo valo palaa"–
–"sydämeni kuuluu sinulle."
Sen jälkeen aina, kun mies oli merillä–
–ja tuli takaisin ja näki valon–
–hän tiesi rakkaansa kuuluvan yhä hänelle.
–Frank? –Niin, kaunis majakanvartijattareni?
–Teemmehän varmasti oikein? –Alku on ollut vähän takkuinen.
Tule, niin näytän sinulle jotain.
Näetkö? Tuohon pystyvät vain kaverukset.
Perheemme yhteishenki tiivistyy koko ajan.
Ehkä se toimiikin.
Sinun pitää kääntää se.
Paksummin, Kelly. Paksummin.
Otter ja Ely leikkivät ulkona, Ethan ja Algo sisällä.
–Marisa ja Bina... –Istutetaanko kukkia?
–Istuttaminen on hyvä idea. –Jee! Kukat ovat ihania!
Voimme siis lähteä ajelulle yhteen romanttiseen paikkaan.
–Minä haen avaimet. –Vahtisitteko lapsia?
–Toki, pidän heidät lukkojen takana. –Hyvä.
Lukkoja ei tarvita. Pitäkää vain heitä silmällä.
Tulemme takaisin. Rouva Munion on vastuussa.
Vihdoinkin kahdenkeskinen hetki.
Anteeksi.
Olen pahoillani, tarkkailemme tuotteen laatua.
Testaamme tuotetta. Anna sen olla.
–Olen todella pahoillani. –Kokeillaan toista. Tai sohvia.
Miksi nähdä tämä vaiva asuaksemme noiden kanssa?
Mitä ehdotat?
–Heitätkö hajupommin? –Ota oppia.
–Hei! –Varo vähän!
Tule tänne.
–Roiskutitko maalia? –Mistä sinä puhut?
–Onko tuo minun paitani? –On, luojan kiitos.
Ota se pois.
–Miten kehtaat? Lopeta! –Minun vaatteeni.
–Ei tämä ole mikään raksa. –Et sinä meitä määrää.
Siitäs saatte.
Tuo on minun. Anna se takaisin.
Luuseri!
Mitä tuo meteli on?
Minun tapettini!
–Mitä täällä tapahtuu? –Nyt olette pulassa.
Hänen päälleen!
Hei! Lopettakaa.
Lopettakaa! Kuuletteko?
Lopettakaa!
Tuhositte talon ja pihan ja maalasitte possun.
Muutitte kalliin ala–aulan–
–...sen Jackson... –Pollockin tauluksi.
–Se oli hänen syynsä... –En lopettanut vielä.
Äiti ja minä tiedämme, ettette pidä toisistanne.
Mutta saatte luvan esittää pitävänne, kunnes oikeasti pidätte.
Kunnes tajuatte, miten käyttäydytte...
Kunnes tajuatte, miten huonosti käyttäydytte–
–tarvitaan kohteliaisuutta ja yhteistyötä.
Tai minä isken nyrkin pöytään.
–Lyötkö meitä nyrkillä? –Se on vain metafora.
–Älä pelkää, Aldo. –Haenko minä sen pöydän?
Ei se ole oikea pöytä. Minä vain sanoin niin.
Ajatelkaa nyt, mitä sanoimme. Paitsi sitä pöytää.
Unohtakaa pöytä.
–Siivotaan nyt. –Mutta ensiksi...
–Otetaan ryhmähali. –Okei.
–Halaammeko oikeasti? –Niin. Tule, Frank.
No niin... Mennäänpäs nyt sitten mukaan siihen ryhmähali...
...juttuun. Tämä on käsky.
Hyvä. Etkö tunne rakkautta, kulta?
Okei, kuulkaa. On aselevon aika.
Yhdistetään voimat suurempaa vihollista vastaan.
Vihollisia ovat äiti ja isä.
–Mitä tarkoitat? –Heitä ei kiinnosta hyvinvointimme.
–Aivan. Olemme samassa veneessä. –Niin, osa meistä on.
Ja toiset vain vievät toisilta poikaystäviä.
–Sinä otit paitani. Olemme tasoissa. –Ei tästä kukaan pidä...
...mutta lopetetaan tappelu, jotta he aloittavat sen.
Miten me sen teemme?
Tiedämme parhaiten, mikä heitä ärsyttää.
Helen!
Minä tahdon tehdä sen!
Tämä on "Sotilaan aamu–uutiset".
Urheilu–uutisia. Patriots–joukkue...
Voi ei. Missä vihannekset ovat?
–Frank taisi käydä kaupassa. –Mikä täällä haisee?
Barbaarista...
–Juotaisiinko teetä? –Se olisi ihanaa.
–Rakastan iltapäiväteetä. –Niin, mutta se pitää keittää.
Helen!
Huomio!
Oikealle olalle vie!
Käännös oikeaan päin!
Ase eteenpäin!
Hyvältä näyttää. Eikö näytäkin?
–Tulta, lataus, tulta... –Frank?
Pistin esiin!
–Entä jos hän tuo sen pöydän? –Ei tuo.
Mutta ehkä tämä on liikaa. Pikkuiset ovat vaarassa.
Luota minuun. Heillä on biologinen söpöyssuoja. Tästä tulee hauskaa.
–Lopettakaa! –Nätti, vai mitä?
Teitte hyvin tuhmasti.
Mistä on kyse? Pojat, pojat. Oliko tuo nyt kovin fiksua?
Ei.
Tuo oli isälle tärkeä. Pyytäkää anteeksi.
–Anteeksi. –Hyvä. Menkää leikkimään.
Odottakaas nyt.
–"Menkää leikkimään"? –He ovat nelivuotiaita.
Mitä heiltä voi odottaa?
–Annatteko piiskaa? –Emme tietenkään piiskaa lapsia.
Amiraali piiskaa.
–Joskus läimäytän vähän pepulle. –Minun lapsiani et piiskaa.
–Eivätkö he olleetkaan meidän? –Niin, meidän lapsiamme.
Hyvä on. Annetaan heidän juosta alasti ja villeinä.
Jippii!
Toimiiko se?
Oliko siinä vastaus?
–Teit vaikutuksen komiteaan. –Suhtaudun työhöni vakavasti.
–Isot kihot ovat huomanneet sen. –Kihot?
Olen kiho ja olen huomannut. En vain pidä suorista kehuista.
–Vai niin, kiitoksia. –Äh, eipä mitään.
Olen hemmetin ylpeä sinusta. Ansaitset sen, minkä saat.
Helen? Saimme Saksin.
–Mitä?! –Saimme Saksin.
Minä sain Saksin! Sain Saksin. Max, tämä on uskomatonta.
He tahtovat 12 uutta mallia perjantaiksi.
Perjantaiksi? Olen innoissani ja kauhuissani.
–Pystyt siihen kyllä. Frank auttaa. –Niin kai. Nyt pitää lopettaa.
–Pidätkö näistä enemmän? –En.
–Sitten taidat olla valmis. –Kiitos.
–Anteeksi siitä liitutaulusta. –Ei se mitään.
Hei...
Pussatkaa ja sopikaa nyt.
–Hän ei olekaan hullumpi. –Et sinä tuosta nuorene.
–Saisimmeko olla rauhassa? –Kyllä, minä menen.
–Olen pahoillani kaikesta. –Niin minäkin.
Miten kokous meni? Mainitsiko hän ylennystä?
Eipä oikeastaan. Se on vain sellainen haave.
Et pääse minusta noin helposti. Miten sinun päiväsi meni?
Söin, tein vähän töitä, ja sitten sain jättisopimuksen Saksin kanssa.
Etkä... Mahtavia uutisia! Aivan upeaa.
–Olen niin ylpeä. –Paloin halusta päästä kertomaan.
Miten voin auttaa sinua? Organisoinko studiotasi?
Et. Studio on organisoitu.
Totta kai. No, minä keksin jotain.
Hei, kaikki! Kuunnelkaa!
Äiti on tosi kiireinen pari päivää, joten käyttäytykää hyvin.
Tämä on käsky.
Ethan, Aldo! Anteeksi.
Taidetaan tarvita vähän ylimääräistä siivoustakin.
Niin. Lepo.
Vai siivousta? Tiedän, mistä aloittaa.
Värilliset, silitettävät, valkopyykki.
Sukat.
Michael, onko tämä jäänyt sinulta?
–Hiljaa. –Tämä on minun.
Teitkö sen?
Lapset!
En tajua, missä siniset samettinappini ovat.
–Miksi teitte tämän? –Nyt on siistiä.
En voi työskennellä siisteydessä. Aikataulu pettää. En löydä mitään.
Mokka oli tässä turkiksen vieressä. Muistatteko?
Missä on tekoalligaattorinnahka?
Luulin, että ilahtuisit. Amiraalin sanoin: "Siisti laiva, paras laiva."
Hei!
Vau!
Nyt on paikat järjestyksessä.
–Oliko aivan pakko? –Anteeksi?
Ymmärrän, että pidät siisteydestä, mutta tämä huone on minun.
Tahtoisin vähän kunnioitusta. En kestä tällaista.
Jäinkö jostakin paitsi?
Etkö mielestäsi nyt ylireagoi?
Ai minä, vai? Antaa olla.
Sinä aioit piiskata poikia–
–typerän kaaviosi takia, mutta minä en saisi hermostua tästä.
En aikonut piiskata, eivätkä kaaviot ole typeriä.
Laiva, jolla vallitsee kaaos, uppoaa.
Koti on itseilmaisua varten, ei vaikutuksen tekemistä.
Armeijassa itseilmaisua ei juuri arvosteta.
Emme ole armeijassa. Sinä olet.
Ajattelin vain työnteon sujuvan paremmin siistissä studiossa.
–Arvasin, että idea oli sinun. –Ei todellakaan.
Ehkei, mutta se järjestelmällinen armeijan aivopesu...
Unohdit anaalisen siistin. Olenko sellainen?
Olet.
Siinä tapauksessa nukun jossakin muualla.
Minä korjaan sen.
Upseeri unessa.
Anna mennä!
Anna mennä, Kelly!
Käykää kimppuun, käykää kimppuun
Kädet ilmaan nostakaa Kuin ette piittais ollenkaan
Jos Kelly teistä paras on Huutakaa: "Ihanaa!"
–Ihanaa! –Ihanaa!
Kelly, anna mennä Ei vastustaja...
Lennä
–On siskoja.. –New Delhistä meillä!
Ei vastustaja lennä On siskoja New Delhistä meillä
Toinen vaihe. Tarvitaan vielä yksi iso juttu, joka on viimeinen pisara.
Jos he yllättäisivät Phoeben sinun kanssasi, tai Christinan?
–Tai minut kuristamassa sinua. –Komendantti tulee käymään.
He menevät syömään, ja rouva Munion on poissa.
Kaksi sanaa: "bi" ja "leet".
–Bileet. –Ymmärsin kyllä.
Äiti ei välitä ja Frank raivostuu.
En voikaan. On tehtävä lisää vaalimainoksia.
Ovatko nämä jostain 50–luvulta? Näillä ei pääse edes apupojaksi.
–Kuvittele tämä kolmivärisenä. –Minä tunnen hyviä mainosmiehiä.
–Beardsley oppilaskuntaan. –Äänestäkää Beardsleytä.
Äänestä Beardsleytä. Olet hyvä tyyppi.
–Mitä? –Äänestäkää.
–Hei! –Tässä.
–Tämä voi jopa auttaa minua. –Voit vaikuttaa siistiltä tyypiltä...
–...jollei sinua tunne. –Tosi hauskaa.
Palaamme keskiyöhön mennessä. Lapset eivät saa valvoa myöhään.
–Oletko valmis? –Minuutti vielä. Otatko aikaa?
En.
William ja minä tahtoisimme pyytää pari kaveria kylään.
–Uskomatonta. –Sopiiko se?
–Sopii, kulta. Pitäkää hauskaa. –Pidä sinäkin.
Hän nielaisi syötin. Missä pikkuiset ovat?
Olen hoitanut asian.
Limunjuontikisa!
Hyvät naiset ja herrat. Haluan kiittää amiraali Beardsleytä–
–ja hänen vaimoaan Heleniä tästä hienosta illasta.
–Sinulla pysyy ruori käsissä. –Näkisittepä minut merellä.
Siksi esitän nyt toivomukseni siitä–
–että amiraali Frank Beardsleystä tulisi seuraajani.
Merellä tulet toivomaan, että olisit kotona–
–ja Washingtonissa toivot olevasi merellä.
Annetaan kaikki aplodit komendantti Beardsleylle.
Kiitos, komendantti Sherman.
Tiedän, että...
Tämä on mahtava tilaisuus ja suuri kunnia.
Mutta olen vasta aloittanut täällä–
–eikä se olisi reilua kadettejani kohtaan–
–eikä perheenjäseniäni kohtaan, joita on melkein enemmän.
Siksi minun täytyy kieltäytyä kunniasta.
Toivon, että tiedätte, miten paljon arvostan tätä.
–Tahdotko miettiä yön yli? –En, sir. Olen varma. Kiitos.
–Minä suostun kyllä. –On kaverilla otsaa.
Jos tahdotte nukkua yön yli, ymmärrän kyllä.
–Miten menee? –Mitä sinä teet?
Tienaan. Jaan tuoton kaikille. Otan vain 10 prosenttia.
–Mistä tuo olut tuli? –Älä minua katso.
–En tilannut pizzaa. –Joku tilasi.
379 dollaria plus juomaraha.
–379? –Plus juomaraha.
Palaan pian.
Yäk.
–Hei, Christina. Siistit bileet. –Hei, Nick.
Phoebe kerää rahaa pizzoihin.
–Ehkä tulin sinun takiasi. –Minunko?
Vau. En voi uskoa, että pidät minusta.
–Olet seksikäs. Miksen pitäisi? –Ehkä siksi, että...
Phoebe on siskoni.
–Hei, Phoebe. –Häivy, luuseri.
–Olen pahoillani. –Ei, minä olen.
Ei anneta poikien enää pilata välejämme.
Ihan kuin niin voisi käydä. Mennään.
Hengitetään ensin syvään.
Hieno hattu.
–Oho. –Olen etsinyt sinua...
–Phoebe! Mitä täällä tapahtuu? –Äiti antoi luvan kutsua ystäviä.
–Annoitko? –Sanoin: "Pari kaveria".
–Tähän en antanut lupaa. –Missä muut ovat? Missä pikkuiset?
Tahtoo... lisää... suklaata.
Jokainen, joka asuu täällä, nostaa käden ylös.
Kaikki muut värvätään 5 minuutin kuluttua rannikkovartiostoon.
Minulta puuttuu vielä 379 dollaria...
Keittiöön. Kaikki riviin.
Minä sanoin: "Riviin"!
Dylan ja Phoebe. Olen hyvin pettynyt.
Pettynyt? Sitäkö sinä olet, Helen?
–William ja Christina. –Rauhoitu.
Täällä on jo rauhoituttu tarpeeksi. Se ei toimi.
Ei olisi ikinä pitänyt uskoa sinua. Tämän takia on säännöt.
Tiedätkö, miltä kuulostat? Olet kuin joku armeijarobotti.
Vai niin. Ja sinä kuulostat joltain hällä väliä –hipiltä.
Teillä on tunti aikaa siivota.
Ei säännöissä ole mitään vikaa. Koko universumi tarvitsee niitä.
Minä en halua lapsille sääntöjä. Tiedän vain tämän:
Kaikki voi kadota koska tahansa. Kuka silloin kaipaa sääntöjä?
En voi elää näin, eivätkä lapsenikaan voi.
–En tiedä, miten te voitte. –Voimme oikein hyvin ennen teitä.
–Kaikki oli järjestyksessä. –Frank...
Etenimme selvästi liian nopeasti.
Luulin, että voisimme jatkaa kuin ennen, mutta siitä on liian kauan.
Ehkä niin.
Tiedätkö mitä, Frank?
–Ota se työ vastaan. –En halua sitä.
Tiedämme molemmat, mikä on oikein. Ole kiltti, seuraa omaa tietäsi.
–Etkö ole enää veljeni? –En tiedä.
Kuka haluaa keksiä?
Helen itki koko yön. Meidän pitäisi hävetä, syy on meidän.
Äiti oli onnellisempi kuin vuosiin. Ja me pilasimme sen.
Tätähän me tahdoimme: kaksi eri perhettä.
En tiennyt, että se tuntuisi tältä.
Niin.
–Haloo? –Hei.
Minä täällä.
Hei.
Olen miettinyt sitä, mitä sanoit.
Ja minä...
Saatan ehkä ottaa sen työn vastaan.
Niin... Meidän pitää kertoa lapsille.
Minä kerron.
Okei.
–Nähdään. –Hei sitten.
–Katsokaa, friikit tulivat. –Menkää takaisin kotiinne, kenkään.
–Pää kiinni. –Sanoitko "Pää kiinni"?
Mikä sinua vaivaa? Jos kiusaat veljiäni, joudut kohtaamaan minut.
–Ja minut. –Ja minut.
Ei tässä mitään hätää ole.
Nämäkö kiusaavat teitä?
–Käytämme muka samoja kalsareita. –He ovat tietämättömiä.
Ja mikä siihen auttaa?
–Koulutus? –Turpiinveto.
–Mitä tapahtui? –Pikkuveljiämme kiusattiin.
–Mutta hoidimme homman... –Yhtenä perheenä.
Voitit vaalit!
–Onneksi olkoon. –Sinä autoit minua.
Isä!
–Minä tahdon kertoa! –Eksyt aina asiasta.
Kuunnelkaa.
Minulla on tärkeää asiaa.
–Muutammeko me? –Mitä? Ei!
–Vaikka te vähän riitelitte... –Se oli iso riita.
Kaikki on meidän syytämme.
Yritimme pakottaa teidät yhteen liian erilaisten ihmisten kanssa.
Se oli itsekästä ja uppiniskaista.
Tahtoisin puhua lisää, mutta laivani lähtee.
–Minne? –Tapaan hallintoa itärannikolla...
...tutustuakseni uuteen työhöni.
Älkää näyttäkö noin surkeilta.
Jos kuka tahansa Pohjoisen lapsista tarvitsee joskus jotain–
–soittakaa vain minulle, niin tulen heti. Onko selvä?
Hei hei, Frank.
Tiedät käytännön, William. Rouva Munion vie teidät Washingtoniin.
–Et voi lähteä. –Ole niin kiltti.
Kuunnelkaa. Lupaan, että kaikki tulee olemaan niin kuin ennen.
Tämä on viimeinen muutto.
Minun pitää mennä.
Etkö aio kertoa, että voitit vaalit?
Ei sillä ole enää väliä.
–Pakataan ja muutetaan, kuten aina. –Annammeko vain periksi?
–Ymmärrät varmaan. –Odota, William!
–Mitä?! –En tahdo taas menettää äitiä.
Hän on oikeassa.
Laiva pitää kai pysäyttää.
Kelly! Osa voi odottaa täällä äitiä.
Mennään me loput.
Laivan miehistö, huomio!
Äiti ilahtuu, jos laitamme kaiken entiselleen.
Joo!
Apua!
Rouva Munion!
Ei! Hyvä luoja!
Rouva Munion!
Apua!
Pidä kiinni!
–Yllätys! –Rouva Munion, mitä täällä tapahtuu?
Minä vain imuroin hihat heiluen...
–Missä isot lapset ovat? –He ovat pysäyttämässä isää.
Me sotkimme täällä, koska suutuit siivouksesta.
Aloimme katua. Emme tahdokaan erottaa teitä vaan asua yhdessä.
Yritittekö te erottaa meidät?
–Tulkaa! –Ei!
–Meidän pitää mennä. –Etkö muista? Ei saa piiskata.
Ei niin, ei ketään piiskata. Tiedän, mitä teemme.
–Komendantti komentosillalla. –Tervetuloa, sir.
Mukavaa olla täällä.
–Olemme valmiit täyteen vauhtiin. –Pyydä lupaa amiraali Beardsleyltä.
Frank, sinä määräät.
Mitä te määräätte?
–Pysäyttäkää! –Pysäytetään.
Mitä nyt taas?
Lapseni ovat tuolla.
–Laskekaa purje. –Kyllä, kapteeni.
–Kääntykää. –Kyllä, sir.
RANNIKKOVARTIOSTO
–Mitä te täällä teette? –Pysäytämme sinut.
Meillä on tunnustettavaa. Me suunnittelimme kaiken.
Yritimme erottaa teidät.
Teimme virheen. Tahdomme olla yhtä perhettä.
Meidän kuuluu olla yhdessä.
Olen pahoillani, mutta on liian myöhäistä. Äitinne on hyvin...
Kaunis majakanvartijattareni.
–Olen pahoillani. –Niin minäkin.
–Tässä kohdassa tulen kotiin. –Niin.
Lapseni taitavat olla samaa mieltä.
–Ai sinun lapsesi? –Meidän lapsemme.
–Menetkö taas kanssani naimisiin? –Menen.
Mutta tällä kerralla se tehdään oikein.
Tiedätkö, mikä puuttuu? Ryhmähali!
Tässä ovat Frank, Helen, Harry, Jimi, Marisa, Aldo–
–Joni, Phoebe, William, Otter, Ely, Christina, Ethan, Lau ja Kelly.
Suomennos: Mari Miettinen www.broadcasttext.com